Като ангел, без капчица чувство за пощада...
...надигни се младо момче до небесата като легенда
Neon Genesis Evangelion
Студени ветрове, сини като морето...
Сълзи отварят вратата към сърцето ти...
Но не знаейки ти просто ме гледаш...
Стоейки там усмихвайки се успокоително
Отчаян за нещо да докоснеш...
Миг на любезност като този в сън...
Невинните ти очи все още нямат и идея...
...на пътя, където съдбата ти ще следва.
Но някой ден ще си наясно с...
...всичко, на което имаш зад себе си.
Крилата ти са, за да търсиш...
...ново бъдеще, за което само ти може да търсиш.
Жестоките ангелски thesis кървят...
...през портал като пулсиращата ти кръв.
Ако трябва да предам параклиса на спомените ти...
...жестокият ангел ще влезе през прозореца на душата ти.
Така че момче, застани прав и прегърни огъня на легендата...
Прегърни вселената като пламтяща звезда!
Причина за съществуването.
Повод за битието.
Икари Синдзи.
Момчето искаше да умре.
Другото момче изпълни желанието му.
Последният Ангел вече не съществува.
Но Икари Синдзи все още страда.
Защо го уби?
Нямах друг избор!
Защо го уби?
Защото той беше Ангел! Кавору беше Ангел!
Но въпреки това той беше човек!
Не, той беше Ангел! Той беше враг!
Но въпреки това той беше човек!
Не! Не! Не беше!
Но той изглеждаше точно като мен.
Не! Той беше Ангел!
И затова ли го уби?
Да! Иначе всички щяхме да умрем!
Той щеше да ни унищожи!
Затова ли го уби?
Не исках да го убивам! Просто нямах друг избор!
И така, ти го уби...
Помощ...
И така, ти го уби...
Помощ...
И така, ти го уби...
Помощ!
И така, ти го уби...
Помощ, моля ви!
И така, ти го уби...
Умолявам ви! Помогнете ми!
Кавору трябваше да живее.
Той беше по-добър от мен.
Той трябваше да живее.
Не, трябва да живее само онзи, който го иска.
А той искаше да умре.
Той пренебрегна желанието си за живот и избра грешен път.
Синдзи-кун, постъпил си правилно.
Сигурни ли сте?
Безпокойство.
Сигурни ли сте, че съм постъпил правилно?
Натрапчива идея.
Не знам какво да правя.
Какво да правя?
От какво се страхуваш?
Какво е това?
От какво се страхуваш?
Страхувам се от себе си.
От какво се страхуваш?
Страхувам се, че хората ме мразят.
От какво се страхуваш?
Кой е това?
От какво се страхуваш?
Кой е тук?
От какво се страхуваш?
Страхувам се...
от баща си!
Баща ми ме изостави. Той ме мрази.
Какво да правя като всички ме мразят?
Къде съм?
Къде трябва да отида?
Нищо не виждам. Не знам какво чувствам.
Мисато?
Мисато?!
Мисато, къде сте?
Къде трябва да отида?
Мисато? Асука? Аянами?
Тодзи? Кенсуке? Рицуко? Кадзи?
Татко?
Мамо?
Моля ви, кажете ми какво да правя сега!
Първият Евангелион...
Пак ли ще го пилотирам, дори след като убих момчето, което обичах?
Татко казва, че трябва да пилотирам Евата независимо от всичко.
Защо продължавам да се бия след всичко, което се случи?
Мамо!
Кажи нещо! Отговори ми!
Защо пилотираш Евата?
Защото ми казват да го правя.
Това ли е единствената причина?
Какво искаш да кажеш?
Правя го заради човечеството! Не е ли достатъчно?
Значи пилотираш Евата заради другите?
Да! Това не е ли правилно?
Правя всичко както трябва!
Когато го правя, другите ме уважават! Всички ме обичат!
Лъжеш!
Да не си ненормален?
Не осъзнаваш ли, че го правиш за самия себе си?
Ти просто си търсиш оправдания както винаги!
Аз ли?
Казваш, че го правиш заради другите а всъщност пак си търсиш оправдания...
is just another cop out, isn't it?
Правиш се на мъченик!
Не е вярно.
Чувстваш се самотен и отхвърлен от всички.
Am I?
Разбира се, че е вярно! На теб ти харесва да си самотен!
Всичките ти взаимоотношения с другите се градят върху зависимостта.
Може би.
На теб ти харесва, че другите са зависими от теб!
Защото това те кара да се чувстваш добре!
Може би.
Ти само си седиш и чакаш...
някой да те направи щастлив!
Но това щастие не е истинско!
Мисля обаче, че ти правиш същото.
Вторият персонаж:
Сорю Асука Ленгли.
Не искам да пилотирам Евата вече.
Те ме карат да го правя.
Но този боклук не работи!
Аз го направих такъв.
Аз съм безполезна. Никой не се нуждае от мен.
На кого му е притрябвал пилот, който не може да контролира дори собствената си Ева?
Ти търсиш себе си в другите.
Млъкни!
Страх от самотата.
Страх ли те е от самотата?
Страх от самотата.
Страх ли те е да изгубиш самоличността си, ако останеш сама?
Страх от самотата.
Ти пилотираш Евата, защото всички те уважават за това.
Ненормално поведение.
Млъкни! Млъкни! Просто млъкни!
Ненормално поведение.
Млъкни! Просто млъкни!
Как смееш да ми казваш да млъкна, безчувствена кукла такава?
Третият персонаж:
Аянами Рей
Коя съм аз?
Ти си Аянами Рей.
Но коя си ти?
Аянами Рей.
И ти ли си Аянами Рей?
Така е, аз изглеждам като Аянами Рей.
Ние всички сме Аянами Рей.
Как може всичките да са като мен?
Просто вкички ни наричат Аянами Рей.
Душата и тялото ти са фалшиви. Знаеш ли за това?
Аз не съм фалшива. Аз съм си аз.
Не, ти си просто една празна обвивка с фалшива душа...
създадена от човек на име Икари Гендо.
Ти си просто една кукла, която претендира, че е човек.
Погледни навътре в себе си.
Усещаш ли онова почти неуловимо...
почти невидимо присъствие, което се крие в дълбините на съзнанието ти?
Това е истинската ти същност.
Не, аз съм си аз.
Аз съм такава каквато съм, благодарение на...
общуването си с другите.
Моето "аз" е формирано благодарение на общуването ми с другите.
Те ми влияят по същия начин, по който аз им влияя.
Общуването с хората...
формира душата и съзнанието ми.
Това ли са връзките?
Да, така се нарича онова, което ме свързва...
с другите Аянами Рей.
Това е, което съм аз.
Това са връзките.
Макар че има и още някой, който е истинското ти аз.
Ти не я познаваш, но тя съществува.
Ти отричаш съществуването й...
и се опитваш да подтиснеш тази страна на твоята същност.
Защото се страхуваш.
Защото тя може би не е дори човек.
Защото истинското ти "аз" може да изчезне.
Това е страх.
Точно от това се страхуваш. Страхуваш се да не изчезнеш.
Страхуваш се, че ще изчезнеш от съзнанието на хората...
защото съществува друга като теб.
Защо се страхувам?
Защото истинската ти личност никога не е съществувала.
Страх те е, нали?
Защото ще престанеш да съществуваш.
Страх те е, нали?
Не, щастлива съм.
Защото искам да умра. Искам да изгубя всякаква надежда.
Искам да изчезна.
Но не мога.
Той няма да ми позволи да изчезна.
Няма да ми позволи да изчезна.
Аз съществувам, защото той се нуждае от мен.
Но когато всичко свърши...
когато той вече няма да има нужда от мен...
тогава той ще ме изостави.
Надявах се, че този ден, когато той ще ме изостави, ще дойде по-скоро.
Но сега се страхувам от това.
Ела. Днес настъпи денят, за който си била създадена, Рей.
Да.
И ето че усъвършенстването на човека чрез еволюцията започна.
Епизод 25: Обичаш ли ме?
Отново Икари Синдзи.
Какво чувствам?
Струва ми се, че и преди съм се чувствал така.
Тялото ми сякаш изчезва.
Приятно е.
Чувствам, че се разширявам...
и се намирам на много места едновременно.
Това е началото на еволюцията.
Онова, което хората са изгубили:
Изчезналите души
ще запълнят празнотата в съзнанието
Усъвършенстването, еволюцията на душата и съзнанието започна
Еволюцията, която ще накара всички неща да изчезнат започна
Проектът за усъвършенстването на човека започна
Не е вярно. Това не е изчезване.
Това е връщане в начално състояние.
Това е връщане към корените, които сме изгубили преди много време.
По този начин всички души и умове ще се слеят в едно...
и ще достигнат вечен покой.
Ето каква е крайната цел.
Това ли представлява еволюцията?
Да. В душата на човека има празнота, незавършеност...
която трябва да бъде запълнена по някакъв начин.
Ето защо хората се чувстват толкова празни.
Всички хора се страхуват от мрака в душата си.
и се стремят да избягат от него.
Всички хора се надяват, че някога ще запълнят тази празнота.
Но мракът няма да изчезне докато хората продължават да са разделени.
Значи вие искате просто да съберете всички души заедно, за да запълните тази празнота?
Как можете да използвате човешки същества...
за налудничавите си експерименти?
Значи сте ни излъгали?
Аз искам ти самата да го поискаш!
Къде съм?
Кацураги Мисато. Част 1.
Аз съществувам в съзнанието ви, Мисато.
И в същото време...
аз съществувам в съзнанието ти, Синдзи.
За да разбера себе си...
аз се докосвам до съзнанието на другите.
Искам да проверя какво има в дълбините на моето съзнание.
Аз се вглеждам в онази Мисато, която съществува в моето съзнание.
Какво искате, Мисато?
Ти искаш да си добра.
Ще бъда добро момиче.
Защо?
Защото нямам баща.
Ще бъда добра и няма да ядосвам мама.
Обаче не искам да приличам на мама.
Тя винаги плаче, когато татко го няма вкъщи.
Аз не трябва да плача. Няма да съм зависима от никого.
Затова ще бъда добра.
Тогава може би баща ми няма да ме мрази.
Но аз мразех баща ми и мразех да бъда добро момиче.
Мразех всичко това.
Изморих се.
Изморих се да бъда добра.
Изморих се да бъда добра и честна.
Изморих се от всичко това.
Бих искала да не бъда толкова честна.
Бих искала да не съм толкова добра.
Затова ли легна с него?
Не! Легнах с него, защото го обичах!
Наистина ли го обичаше?
Да! Той ме приемаше такава каквато съм!
Сигурна ли си?
Той беше добър!
Не! Не показвайте това на Синдзи!
Защо все още те е срам след всичко, което се случи между нас?
Защото просто ме е срам!
Защо се притесняваш от това?
Не те е срам.
Напротив, ти си щастлива да го покажеш на човека, когото обичаш.
Не, не го правете!
Ти си щастлива да го покажеш на Синдзи, нали?
Това е лъжа! Не, не!
Сигурна ли си? Или може би си искала да го покажеш на баща си?
Не!
Спокойствие ли си търсила в леглото на Кадзи?
Не!
Искала си Кадзи да ти даде душевна топлина и да се отнася добре с теб, нали?
Не!
Всъщност Кадзи ти е напомнял за баща ти, нали?
Не е така!
Така е.
Кадзи ми напомняше за баща ми.
И затова бягах от него.
Страхувах се. Той толкова приличаше на баща ми!
Но в същото време бях много щастлива. Никога преди не съм била толкова щастлива.
Това беше прекрасно време.
Ето защо го намразих. Ето защо избягах.
Значи си се влюбила в мен без каквато и да било причина...
но за да скъсаш с мен ти е бил нужен повод, така ли?
Толкова си добър, Кадзи.
Толкова си добър. Моля те...
Вземи ме.
Да мразиш себе си не означава...
че трябва да се нараняваш още повече.
Самобичуването е само една измама...
за да почувстваш облекчение за определено време.
Не си го причинявай.
Сега ми казваш да се грижа за себе си ли?
Мъжете винаги казват такива неща.
Те отиват на работа, заключват се в своя собствен свят и ме оставят съвсем сама.
Те винаги ме оставят сама.
Това направи и баща ми.
Те винаги бягат от реалността.
Каква реалност? Аз съм неговата реалност.
Всичко зависи от мен, нали?
Оставете ме намира, Мисато!
Презирам себе си! Мразя себе си!
Вие сте отвратителни!
Мърла!
Ти си отвратителна! Мръсна повлекана!
Това ли са отношенията между възрастни хора? Мразя ги!
Честито повишение, майор Кацураги!
След като получих повишение всъщност осъзнах...
че аз просто играя някаква роля.
Това всъщност не съм аз.
Истинската аз винаги плаче, нали?
Да, но съм щастлива!
Щастлива ли съм?
Щастлива съм.
Щастлива ли съм?
Истина е! Щастлива съм!
Щастлива ли съм?
Не! Това не е щастието, за което мечтаех!
Какво е щастие?
Това не съм истинската аз!
Аз просто не искам да погледна реалността в очите!
Но трябва да го направим. Не можем да живеем по друг начин.
Вие бяхте самотна и изплашена...
...непостоянна...
...защото никой не е спал до вас преди.
Страхуваш ли се да спиш сама?
Или може би празното легло ви напомня колко е празен животът ви?
Много ти е тежко, когато наоколо няма никого.
Значи ви е все едно с кого ще спите, така ли?
Не!
Да, ти просто жадуваш за плътски удоволствия.
Ти искаш да запълниш празнината в сърцето си, за да избягаш поне за малко от реалността.
Използваш мъжете, за да облекчиш душевната си болка.
Не! Не! Не!
Какво всъщност иска тогава?
Къде съм?
Аз съществувам в съзнанието ти, Асука.
И в същото време...
аз съществувам в твоето съзнание, Синдзи.
Сорю Асука Ленгли. Част 1.
Какво искаш, Асука?
Искам да живея само за себе си!
Не ми трябва нито майка, нито баща. Искам да живея само за себе си!
И вече никога няма да плача!
Но все още плача понякога.
Защо плача?
Извинявай, обаче тя не ми харесва.
Какво се е случило със скъпия ми доктор?
Нали ти казах, че на първо място съм човек, а чак след това лекар.
И все пак не приличаш на себе си.
Тя се държи почти като възрастна и изобщо не ме слуша.
Понякога дори ме плаши.
Не го ли усещаш?
Не, и във всеки случай сега ти си нейната майка.
Може и да е така, но преди всичко съм твоя жена.
Всъщност това е едно и също.
От гледна точка на обществото - да.
Но ти не можеш да спреш да й бъдеш татко.
А пък аз мога да я оставя когато си пожелая.
Е, щом казваш...
Не, мамо! Искам да си ми майка! Ще бъда добро момиче!
Искам да си ми майка!
Не ме оставяй!
Не, мамо! Не ме убивай!
Баща ти мрази майка ти.
Аз не му трябвам вече.
Не, още от самото начало не ме е обичал.
Аз изобщо не му трябвам.
Хайде да умрем заедно, защото не сме нужни на татко.
Никой ли не се нуждае от мен?
Умри с мен!
Не, не съм ти кукла!
Аз мисля само за себе си и живея само за себе си!
След това майка ми се обеси.
Тя изглеждаше толкова щастлива...
Но в онзи миг я мразех.
Не искам да умирам. Не искам да изчезна.
Мразя момчетата! Мразя татко и мама!
Никого не обичам!
Никой не ме защитава.
Никой не иска да бъде с мен!
И какво всъщност иска тя?
Затова не искам да съм зависима от никого!
И в същото време мразя самотата!
Не искам да съм сама!
Не ме оставяйте...
Не ме изоставяйте.
Не ме убивайте...
Какво е това?
Това е еволюцията, която започна баща ти.
Еволюция ли?
Това е само част от нея.
Ние не можем да разберем цялата истина.
Истината е онова, което чувстваш.
Истината е вътре в теб.
Спомените ти също...
са истина.
Истината понякога се променя.
Истина ли е онова, до което съм стигнал?
Това е една от многото реалности.
Това е резултатът, който винаги си търсил.
Аз ли?
Да, разрушение.
Ти искаш да видиш свят, в който всички са мъртви.
Не! Не съм го искал! Никой не ме спаси!
Никой не може да те спаси.
Ти си го искал.
Разрушение, смърт и връщане в нищото.
Ти си го искал.
Това е реалността.
Какво е реалност?
Това е твоят свят.
Твоят свят, в който не съществува нито време, нито пространство, нито хора.
Свят, измислен изцяло от теб.
Това е свят, в който ти чакаш...
някой да ти даде нещо.
Това е реалността.
Това е твоят свят.
Но той винаги е бил такъв!
Не, ти си поискал да е такъв.
Това е измислен от теб свят.
Това е реалността.
Желание за живот...
или желание за смърт... Всичко зависи от теб.
Казвате, че съм искал да създам мрак и този безумен свят,
който ми описвате?!
Да.
Ти си искал да създадеш свой собствен свят, откъснат от другите.
За да скриеш в него слабостта си.
За да скриеш в него дребните си удоволствия.
Всичко това е плод на твоите желания.
В този затворен свят можеш да живееш само ти...
никой друг не може да влезе в него.
Ти си искал да създадеш свой собствен свят, откъснат от другите.
Ти отхвърляш онова, което мразиш...
и създаваш свой собствен затворен свят.
Ти си искал да създадеш свой собствен свят...
Нещо като личният ти рай в дълбините на съзнанието.
Ето как ще свърши всичко. Това е само една от многото възможности.
Това е краят, който си подготвил за себе си. Ти си избрал съдбата си.
Еволюцията продължава...
Превод: Dosh Тайминг: Naruto
Превю:
An end always comes after a beginning.
Will our hopes result in ultimate destruction?
Is our hope death itself?
It's the final episode:
"The Beast that Shouted "I" at the Heart of the World."